ПРОБЛЕМА СЛОВА І МОВИ В ТВОРЧОСТІ В. ІВАНОВА: ФІЛОСОФСЬКІ КОНТЕКСТИ Й ПЕРСПЕКТИВИ - Свенцицька, Еліна (Вісник Одеського національного університету. Філологія, 2020)
Статтю присвячено аналізу концепції слова і мови в творчості В. Іванова. Розглянуто як філософські, такі поетичні твори автора, зокрема: «Наша мова», «Легіон і соборність», «Дві стихії всучасному символізмі», вірш «Острови» (збірка «Світло вечірнє»), цикл «Слоки» (збірка «Прозорість») та ін. Виявлено актуальні для В. Іванова філософські контексти: антична філософія, середньовічна філософія, філософія В. Гумбольдта. Гумбольдтівська діалектика індивідуального й спільного виражається через слов’янську категорію соборності, яка В. Івановим осмислюється саме як зв’язок особистостей одна з одною і з чимось позаособистісним, зв’язок, проявлений через слово. Загальносимволістська концепція слова-імені концентрує в собі античні й середньовічні трактування слова, але В.Іванов тут підкреслює динаміку. Слово-ім’я В. Івановим потрактовано як рух, спрямований у дві сторони одночасно: від речовинної реальності, даної у відчуттях, до реальності духовної сакральної – і навпаки, від духовної реальності до речовинної. Звідси випливає ствердження символічної природи слова і постанова проблеми його смислу. Позиція В. Іванова укорінена у співвідношенні між буттям саме як смислом (Богом) і словом, звідки випливає онтолого-герменевтична спрямованість його мислення. І мова в творчості В. Іванова – феномен смислової єдності й цілісності світу. Таким чином, іванівське осмислення співвідношення мови і людської суб’єктивності - це спосіб утримання буттєвості й людиновимірності в їхній взаємообумовленості.